Subs by Bjerre (Centeu) & Gamskjær (ZeneX)
Jeg prøver bare at fortælle dig ...
At vi ikke har råd til at, beholde dig her.
Du skylder allerede for to måneders husleje.
Det er min, og du tager den ikke fra mig.
Læs testamentet Nell. Det står tydeligt:
"Den der udfører det, skal have rettighederne til at disponere over…
Alle personlige ejendele der hører ham til."
- Han er endda ikke rigtig familie. - Tjaa… Måske ikke.
Men klart, mor troede Lout ville være meget bedre udstyret...
Til at klare sig med disse ubehagelig detaljer, i forhold til Dem.
"Ubehagelige detaljer"?
Hvad er jeg blevet nødt til at leve med gennem de sidste 11 år?
Jeg har lavet mad, gjort rent, tørt hendes urin op! Kalder du det for "ubehagelige detaljer"?
- Hey, det var ikke Derers søster, som skrev testamentet.. - Vi ved alle sammen hvad du har gjort.
- Vi prøver på at hjælpe. - I skal ikke hjælpe mig!
Ritchie. Gå hen og sæt dig i sofaen, okay?
Alligevel, en stadfæstelse senere,
vi kan sætte denne lejlighed til salg,
og vi bør alle kunne klare, at skaffe nogle få penge.
Vi ved også hvor meget De elsker mors bil, så den giver vi Dem.
I tager mig hus fra mig, og giver mig en 20 år gammel bil?
Simpelthen. Vi vil trække bilens værdi fra udbyttet af lejligheden.
Hvem er I?
Forstår I, at jeg intet sted har at gå hen?
Vi har snakket om det, Lout og jeg har meget travlt.
Vi kunne godt bruge en til at hjælpe med madlavningen og rengøring,
og til at kigge efter Ritchie?
Eleanor, hjælp mig. Jeg skal tisse.
- Ritchie, ikke nu!
Kom ud af mit hus.
Okay, pas Dem selv. Vi lader retten klare det.
Kom ud af mit hus.
Skat, Lad os gå. Ja, kom så.
Videre, skat. Følg din far.
Kom med og lev med os, Nell.
Du har ingen ide om, hvor hårdt det er derude.
Nej, Jane. Du har ingen ide om hvor hårdt det har været her.
Hej.
Ja, det er Eleanor.
- Hvor?
Jeg kan se det.
"Forsøgspersoner søges. Nihundrede om ugen."
Her er hvordan de er organiseret. Grupperne har mange forskellige personligheder.
Alle sammen lavet over ”Kiersey Temperamentet” Sorteret, præcist som De ville have det,
og de har alle sammen meget høj søvnløshed.
Hvilken smuk profil.
En klassisk type med personlig uorden.
Ikke desto mindre, så søger vi forslag til emner.
Hendes mor gik bort ved døden for to uger siden.
Hun vil virkelig gerne gøre det her.
Og hvad føler De, Mary?
Fortæl mig hvad Deres intuition siger.
Jeg har puttet mine favoritter øverst.
Hvad har vi ellers her?
"Lav selvværd, høj narcissisme,
vedvarende følelse af tomhed,
personligheds forvirring."
Godt, godt. Meget godt.
Er det her vi skal hen?
Det er Hill House. Det er perfekt, er det ikke?
- Hill House projektet... - Er en nødvendighed til min forskning, Malcom.
Nej. Hør nu her. Jeg indrømmer,
frygt og gennemførelse er en stor, sexet idé.
- Men som formand for denne afdeling, kan jeg ikke... - Jeg ved at fyre som jer...
ikke kan lide at spørge om sådan nogle spørgsmål, men tænk over det.
Men hvad er frygt? Det er serier af impulser til en bestemt fjeder,
karakteriseret af forhøjet puls, åndedræt og pumpende adrenalin.
Det eneste problem med frygt er, at det tit kommer på det forkerte tidspunkt og utilrettelagt.
Gør det, det lettere at snakke med sin boss, hvis man er badet i sved?
Hjælper en høj puls børn til at score gode karakterer ved eksamen?
Og endnu har vi stadig disse oprindelige reaktioner som også skyldes frygt...
men som gør det modsatte af det som de var bestemt til.
- Så hvorfor er det til? - David, David, der er ingen der siger...
at disse ikke er udfordrende spørgsmål
Men De kan ikke føre den forskning ansvarlig og etisk korrekt.
Og ikke mindst, så bringer De disse søvnløse personer...
ud til dette hus under falske forudsætninger.
Fordi dette eksperiment har brug for en dækkende historie som er troværdig. At kalde det et studie for søvnløshed...
Giver mig mulighed for nogle tankevækkende omgivelser...
til at undersøge frygtens dynamik.
Du fortæller ikke rotterne at de er i en labyrint, Malcom. Ta’ dig sammen.
~~
Hvad vil de?
Er... Er De Mr. Dudley, opsynsmanden?
Præcis. Jeg er Mr. Dudley, opsynsmanden. Hvad laver De her?
Jeg er med Dr. Marrow's gruppe.
Jeg regner med at skulle møde Mrs. Dudley. Er hun her?
- Hvad tror De?
Hvorfor har De brug for så mange kæder?
Det er godt spørgsmål.
Hvad er det der er med hegn?
Sommetider ser folkene, som er inden for hegnet, nogle låste kæder,
det får dem til at føle sig lidt mere veltilpas.
Hvorfor tror du, at det er sådan?
Mrs. Dudley?
Hallo?
Mrs. Dudley?
Hallo?
Hallo? Mrs. Dudley?
Jeg er... Jeg er... Jeg er Eleanor Vance.
- Jeg er her med... - Dr. Marrow's gruppe.
Du er den første.
Ja, Jeg... Jeg hørte en lyd, og derfor...
Det er det med at lave middasmad og passe døren. Kan ikke gøre begge dele.
- Er du Mrs. Dudley? - Simpelthen.
Jeg vil vise dig dit rum.
Denne vej.
Det røde rum.
Du bliver den første besøgende Hill House har haft...
- siden Mr. Crain døde. - Virkeligt?
Disse er smukke.
Det ved jeg. Jeg har set dem. Der er meget at støve af.
Jeg har aldrig set sådan en slags skønhed.
Du må elske at arbejde her.
Jeg gør maden klar. Spisesalen klokken seks.
Du kan varte dig selv op. Morgenmaden er klar klokken ni.
Jeg venter ikke på folk.
Jeg bliver ikke efter maden,
Ikke efter det begynder at blive mørkt.
Jeg smutter... Før mørkets frembrud.
Vi bor i byen... Ni mil...
Så der vil ikke være nogen til stede, hvis De får brug for hjælp.
Vi vil ikke engang kunne høre dig, om natten …
Hvorfor skulle vi?
Ingen kan.
Der er ingen, som lever tættere på.
Der er ingen som vil komme tættere på...
om natten, i mørket.
I skal være i den nordlige fløj.
Hej. Ingen problemer. Jeg er ikke en besat pakker.
Det er bare flovt, at skulle spørge om hjælp til at slæbe...
og en udnyttende måde at få nye venner på.
- Her. Jeg er Theo. - Hej.
Eleanor, men alle kalder mig Nell.
Okay, ”Everyone Calls Me Nell”, elsker du ikke det her?
Jeg elsker det. Charles Foster Kane møder familien Munsters.
- Jeg kan gode lide Deres støvler. - Gør du? Er de ikke fede?
Pragtfulde. Milan, ikke New York. Men de dræber mig.
Men jeg klarer mig, billigt sluppen for sådan nogle støvler.
Du godeste.
Det her er vildt.
Virkelig vildt.
Jeg gør maden klar. Spisesalen klokken seks.
Morgenmaden er klar klokken ni.
Jeg bliver ikke efter maden, ikke efter det begynder at blive mørkt.
Jeg smutter, før mørkets frembrud.
Så der vil ikke være nogen til stede, hvis De får brug for hjælp.
- Vi kan ikke engang høre dig. - Det er der ingen der kan.
Ingen bor tættere på, end i byen.
Igen vil komme nærmere end det.
Om natten.
- I mørket. - I mørket.
Mit soveværelse er lige ved siden af Deres.
Jeg tror vi deler badeværelse.
Bare rolig. Jeg vil sandsynligvis ikke været meget herinde.
- Sover ikke særlig meget. - Det er derfor vi er her.
- Har du et arbejde, Eleanor? - Ikke lige for tiden.
Din sidste person jeg arbejde for, Det sluttede. Således... Og Dem?
Tja, det kommer an på.
Jeg er kunstner,
men jeg er kommet væk fra arbejde pga. kærlighed.
- Forstår De hvad jeg mener? - Ikke sådan.
Fortæl mig ikke at Boston er anderledes i forhold til New York.
Du mener at du har problemer med forpligtelserne.
Ja, det mener min mandlige kæreste, min kvindelige gør ikke.
Hvis vi alle kunne leve sammen... Men de hader hinanden.
Hallo. Bagagen.
Du ved, det er hårdt når man er den eneste til festen.
- Forstår De hvad jeg mener? - Nej.
Et blankt lærred.
Jeg kunne male Deres portræt direkte på det.
Eller måske ikke.
Men hvad med dig?
Ægtefælle? Mandlige kærester?
Kvindelige kærester, Eleanor?
Hvor bor du?
Jeg har ingen.
Men jeg har min egen lille lejlighed.
Med en lille blomsterhave.
Man kan næsten se havet. Og når vinden...
kommer fra den rigtige retning, kan man høre bøjerne i haven.
Det lyder virkelig dejligt.
Du er heldig. Med det ved du også godt, ikke?
Undskyld.
Det var bare et lille hår.
Vis mig badeværelset!
Det er virkelig smukt.
Det er virkelig stort.
- Du godeste! - Dette er badeværelset.
- Se det her badekar. Er det ikke utroligt?
Se her
Du skal også se mit soveværelse.
- Er det ikke smukt? - Jow.
- Du bliver bare nødt til at se den store sal.
Der er så meget billedskæring. Det er overalt.
- Jeg ved det. - Oh, look at this one.
- Er den ikke yndig? - Nej, den er ænkel.
Og denne her. Den er underlig.
Du får i hvert fald ikke dette fra Martha Stewart kataloget.
Jeg kan ikke lide det.
Er det ikke lavet efter Rodin’s indgang til helvede?
Måske, men det er ikke kun helvede. Se, børnene prøver at nå op til himlen,
men deres sjæle er fanget i Skærsilden.
Og dette er dæmonerne...
som kan holde fast i din sjæl, så lang tid de vil.
Studerede du sort kunst?
Nej, jeg studerede Skærsilden. Jeg har været der engang i 11 år.
Det er når din sjæl er mellem det at leve og det at dø.
Ja, jeg har været der.
Det er 18 timeres flyvetur fra L.A. Til Paris, når du hader at flyve
Kan du se det?
Alle jer som strander før denne dør, vil blive dømt.
Vi vil ikke bruge mere tid her. Kom med.
Okay.
- Er det ægte? - Nej.
- Skal vi gå ind? - Ja.
Det er smukt!
- Vil du kunne danse? - Ja.
Jeg begynder at kunne lide det her hus!
Dette er fedt!
Lad os smutte.
Vi er som rotter... Rotter i en labyrint.
Du godeste! Hvis jeg ødelægger disse støvler...
de har kostet mig en formue.
- Lad os gå tilbage. - Der må være en udgang her.
- Undskyld, undskyld. - Det er okay.
Hej, Det er jeg ked af. Jeg ville ikke skræmme dig.
Jeg er Luke Sanderson, såmænd bare en der har svært ved at sove..
Bare en tosse.. Og I er?
- Nell Vance. - Hvad er i dine drømme? Mareridt?
- Ikke sådan. - Bekymrings angreb?
Nej.
Okay. Tvangstanker af ubeslutsomhed.
Og Dem? Lad mig se.
Du, lad mig gætte, du er...
Du skal end ikke starte.
Du er dominerende.
Tak. Theo.
Hej, Theo.
Her er vi.
- Hej. - Du er Luke.
- Ja. - Du er Theo. Du er Eleanor.
- Hej, jeg er Dr. Marrow. - Hej.
- Velkommen. Hej, Dr. Marrow.
- Hej. Dette er Todd. Han er lige kommet. - Vær hilset, kære søvnløse.
Mary Lambetta, min assistent. Hvordan var turen, Eleanor?
- Den var fin. Ja. - Godt. Godt..
Velkommen til Hill House, alle sammen. Følg med.
Okay. Lad den gode tid rulle.
Ved I hvad? Resten af jeg hader måske jeres søvnløshed,
men jeg er ikke sikker på, at jeg vil kureres for min.
Det er der jeg får alle mine gode ideer, når jeg ligger og venter på at falde i søvn.
Jeg er alene, for det meste, ingen der forstyrrer,
mit sind er fyldt med kreative ideer,
og når klokken er tre, føler jeg mig som et geni.
Driller du mig? Klokken 3 begynder jeg at føle...
som om jeg mister min forstand, disse mærkelig psykiske drømme...
eller hører på Tony Robbins og psykiatriernes telefon linjer.
- Har du nogensinde set de sene TV programmer? - Ja. Tak skal du have.
Jeg sværger ved gud. Du kommer på en uafbrudt diæt af det pis,
og så begynder du snart at tænke på at flytte til Montana...
- og blive en der dyrker overlevelsesteknik.
Det var derfor Gud skabte sovemiddelet, skat.
Nej, Todd, Jeg tror vi har med en 2. rangs dame at gøre.
- Jeg tror endda at jeg ser en lille Jackie Susann i Theo.
- Okay, så I to.
- Nok om det.
Men, hør, Hvad har vi alle brug for i livet?
- Hvad er det mest nødvendige? Mad, vand, beskyttelse. - Sex.
Og søvn. Søvn.
Jeg arbejder på en fem årig eksamen, med hjælp fra Mary her,
til at lave profiler af folk med høj søvnløshed.
Jeg håber på en psykologisk forbindelse udover det sædvanlige.
Jeg håber at det arbejde vi gør en dag vil hjælpe folk som os selv.
Gud ved at jeg vil gøre alt for at redde verden,
men har alle ikke af og til et problem med at sove nu om dage?
Livet er for hektisk.
Hvad med dig, Nell?
Okay, lad mig se, det ser ud til at I alle har problemer med at sove,
fordi jeres liv er for spændende,
og kompliceret, og det tænker I over når I går i seng.
Men, jeg ved ikke rigtig. Der er aldrig rigtig sket noget med mig,
så jeg har faktisk ikke en grund til at have søvnbesvær.
Men i Deres ansøgning skrev De, at De havde problemer med at sove.
Ja. Men det er ikke som dem.
Det er fordi, der var altid nogen der kaldte på mig,
der var altid nogle som bankede.
Lige siden jeg var lille, har jeg passet på min mor.
Og... Og hun ville vågne op midt om natten.
Hun ville slå sin stok mod væggen.
Og det var bare denne ubarmhjertighed...
det var en ubarmhjertighed som man kun mærke hele natten igennem.
Det er mærkeligt, fordi selvom hun er død nu,
så hører jeg det stadig og jeg vågner.
Jamen, det er derfor vi er her, Eleanor... for at prøve at hjælpe dig.
Ja, Nell. Jeg tror det Dr. Marrow prøver at sige er...
at du er ligesom resten af os.
Tak, Mary.
Okay. Okay. Hvorfor er vi her?
Rigitg, for at besvare det mest grundlæggende spørgsmål:
- Hvad er der galt med jer?
Dette er standard erkendelse og opfattelse tests.
Jeg vil give jer den uge til at gøre dem færdige i.
I er ikke i en konkurrence, så I skal ikke være bange for ikke at ligge i toppen, okay?
Mellem alle disse tests, vil I alle sammen have...
Todd... og huset til at holde jer med selskab.
Luke. Eleanor.
- Men vi kan ikke gå ind til byen. - Nej.
Og som I er blevet for talt, der er ingen telefon, ingen TV.
Og dem der holder opsyn låser lågen når de kører. Men,
jeg har dog min mobiltelefon, hvis der skulle opstå nødsituationer okay?
Og, hvad er aftalen omkring familien Addams’ palæ? Hvis jeg skal være ærlig,
- Jeg får ikke en god nats søvn dette sted. - Nej, heller ikke mig.
Jeg ville være sikker på, at I ikke havde for let ved at sove.
- Tillykke. - Seriøst, isolation er afgørende...
i denne frembringelse af en forsøgsmodel.
Dette hus, hvem byggede det? Hvem boede her?
Faktisk, så det er en rigtig god godnathistorie.
Der var engang, som havde bygget et slot.
Hans navn var Hugh Crain.
hundrede og tredive år siden,
tårne som Concord og Manchester var hjertet af Amerikas industri.
Det var der Crain lavede en formue...
skabt fra arbejderne i hans tekstil fabriker.
Nu kunne denne mand få alt det som han ville,
men det han ønskede sig mere end noget andet...
var et hus fyld med latteren fra børn.
Det er derfor der er alle de udskæringer.
Han giftede sig med den smukkeste kvinde i byen, som hed Rene,
og han byggede hende dette hus, eller i hvert fald noget af det.
Du godeste, det lyder som et eventyr eller noget i den stil.
Men det er her eventyret ender.
Hugh og Rene fik ingen børn.
De døde alle sammen ved fødslen.
Og så, få år senere, gik Rene bort ved døden,
og Crain blev total eneboer.
Men han blev ved med at bygge til, rum for rum.
Det var som om... som om han byggede et hus til den familie han aldrig ville få.
Ingen havde set Crain i flere år
Men dem fra byen sagde at sommetider om natten...
kunne det høre lyde oppe fra det gamle hus.
Lyden af børn.
Hvor sørgeligt.
Christ, jeg har brug for en drink.
- Jeg tror der er mere i den historie
Jeg kan føle det. Det er hele tiden rundt om os.
Det er i loftet.
Det er i væggene.
Det er i møblerne.
Det er her.
Mary!
Alt vel
- Hvad skete der? - Lad mig se. Du godeste!
- Hold Deres hånd væk fra det. - Rør det ikke.
- Hvad lavede De? - Dette vil sørge for at blodet ikke løber i Deres øje.
Mary, vi bliver nødt til at få Dem til hospitalet straks.
Det skal nok gå. Det skal nok blive okay.
- Kom med.
Tre trin.
Vær’ så venlig!
Det skal nok gå. Det skal nok gå.
- Forsigtig. Vær’ forsigtig. - Her er nøglen til porten, så I kan komme ind.
I har mit mobilnummer. Ring til mig med det samme I har snakket med en doktor.
- Okay, Dr. Marrow. - Jeg ville have jer tilbage hurtigst muligt.
- Okay, Mary? - Okay.
Det klarer det.
Hun mistede næsten sit øje.
Næsten.
Luke, der er noget om dette hus, som jeg ikke fortalte,
noget om Hugh Crain som jeg ikke fortalte.
- Vil De ikke lade være med at fortælle kvinderne det? - Jow, jow.
- Det er bare, jeg vil ikke have den test forstyrret. - Okay, klar.
Hej, vent på mig.
Okay. Vil I høre noget virkelig skræmmende? Noget jeg lige har fundet ud af.
Det er et ondt kapitel til Hugh Crain historien.
Kan I huske hans elskede kone, Rene?
Men ja, Rene, byen skønhed, hun døede ikke bare. Hun dræbte sig selv.
- Virkelig? Fortalte han dig lige det? - Ja.
Og I må ikke sige dette videre, for det var en hemmelighed han svor mig.
- Hvorfor dræbte hun sig selv? - Ja, det er det dødfødte barn,
men jeg tror såmænd at det var mere uhyggeligt,
som om Hugh Crain måske var et frygteligt monster og pressede hende til det.
Monster? Men han byggede huset for den kvinde han elskede,
ligesom Taj Mahal.
Taj Mahal var ikke et sted. Det var en grav.
Og ligeså overdrevet.
- Hvorfor fortalte han det ikke til os? - Måske stoler han ikke på kvinder.
Ja. Jeg tror sandsynligvis det er det.
Jeg troede han vidste at jeres skrøbelige, sarte følsomhed...
Endelig, I ved, Jeg er en mand. Jeg kan klare den slags af...
Hvordan dræbte hun sig selv?
Det fortalte han ikke
Og damer, sov behageligt.
Maden og den første historie omkring Hill House, gik succesfyldt.
Miss Vance, virker til at kunne påvirkes af sådan en historie,
udvisende en stærk sentimental reaktion overfor delene omhandlende kærlighed i historien.
Mr. Sanderson, som testede det nederste på ”Mogel pålideligheds skalaen”,
fik anden del af historien.
Da han førte den videre , skulle den eksperimentale jagtfiktion...
give udtryk for sig selv indenfor gruppens vægge.
Og kære Mary mistede næsten et øje.
Jeg kan godt lige måden De reder Deres hår på.
Her. Den er til Dem.
- Til mig? - Ja.
Den er smuk.
- Nej, Jeg vil... Jeg vil gøre det. - Det er okay.
Det er okay.
Den er flot til dig.
Du har været væk fra den rigtig verden i lang tid, Har du ikke?
Jow.
Verden har savnet dig.
Kom ud og fyr den af.
Eleanor.
Nu ligger jeg mig ned for at sove.
Jeg beder til herren om at passe på min sjæl.
Hvis jeg skulle dør før jeg vågner,
Beder jeg til herren, om at tage min sjæl til sig.
- Du skræmte næsten l... - Det er jeg ked af.
- Du må være mere opmærksom. - Er du okay?
- Undskyld - Du må bare ikke lige springe sådan ud...
- Er du okay? - Ja!
- Hvad er der med handsken? - Hvad?
- Hvad er der med handsken? - Nej, Jeg kunne ikke sove. Jeg var... Søvnløs.
- Hvad med... - Ja...
- Du bliver nødt til at være forsigtig, for jeg... - Det var ikke noget, bare...
Nej, jeg ved det. Det er jeg ked. Jeg er bare...
Interessant gruppe, hva’?
Ja, det er fint. Ligesom... Jeg kan godt lide Theo.
Hun er... temmelig søvnløs.
Ja, hør, du skulle prøve at få dig noget søvn, synes du ikke?
- Jow, det er en god idé, okay. - Okay. Vi ses i morgen.
Okay. Der er nogle gode gange den vej.
- Hvordan er den her? - Ikke dårlig.
- Fint. Fint. - Vi ses i morgen.
Okay.
Kommer, mor.
- Jeg kommer.
Nell! Nell!
- Hvad er det? - Jeg ved det ikke.
- Hvor kommer det fra? - Det er over det hele.
Du godeste. Hvad sker der?
Kan du mærke det, Nell?
Det kolde, kan du mærke det? Nell, kan du mærke det?
- Nell?
Det flytter sig.
Det er ovre.
Det er ovre, ikke også?
Nell, kom tilbage.
- Kom tilbage! - Nej, Det er på mit værelse.
Det er på mit værelse.
Er I okay?
- Hej, er alt sammen okay? - Du godeste.
Det er Luke.
- Hej, er alt sammen okay?
- Er I okay? - Luke! Du godeste.
- Hvad sker der? - Hørte du det ikke?
- Ja, jeg hørte det... - Var det en del af eksperimentet?
- Hvilket? - Larmen!
- Hvad hørte du? - Theo, alt jeg hørte var Dem skrige,
"Luke, hjælp mig."
Jeg skreg ikke efter dig.
- Det var i mit værelse, og bagefter i Nell's værelse - Lad mig se.
- Er der noget lys? - Ja.
Jeg kan ikke... Jeg kan ikke se noget. Jeg kan ikke høre noget.
Jeg bliver helt forvirret af den gamle badeværelsesstil.
Alle rum er næsten fire gange større end mit.
- Er det det? Er det bare det I har hørt?
Jeg havde lige taget et bad. Måske det kunne være det.
Ja, men hvordan vil De så forklare åndedragene og kulden?
Jeg ved det ikke. Måske havde nogen ladet et vindue stå åben.
Kulden, hvem mærkede det først?
- Jeg tror det var mig. - Hvilken forskel gør det?
Eleanor, hvis det var Dem, kalde du på Theo?
- Theo, hvis det var dig, kaldte... - Hør, Jeg har ikke brug for nogen til at fortælle mig, at jeg fryser.
Lad os give skylden til de gamle rør, ikke også? Hvad kunne det ellers være?
Hvis I ikke har brug for mig mere, så tror jeg, at det var det.
- Mit job er gjort. Godnat. - Godnat, Luke.
- Ja, jeg smutter også. - Ja.
- Klarer I to jer? - Ja.
Du hørte virkelig ikke noget?
Nej.
Eleanor.
Find os, Eleanor.
Eleanor.
Find us.
Okay.
Disse udskæringer er virkelig uhyggelige.
Alle disse små fede englebørn, og engle med loddene dyr .
Det er virkelig sælsomt, syn jeg.
Jeg tror det er børnene, som Hugh Crain byggede huset til.
Den køber jeg ikke... at Hugh Crain var en kærlig industribaron...
med et blødt punkt for børn.
Det kunne oplagt være en fabrik som udnyttede sin arbejdere.
Børn der arbejdede 16 timer om dagen,
og så byggede han alt dette som en slags propaganda.
Det er ligesom de der Teletubbies. Sådan nogle ting får mig til at flippe ud.
Og de synger, så det lyder forfærdeligt, hvis man tænker over det.
Ja.
- Går det fremad? - Jeg kan ikke finde ud af den her.
- Hvad med dig? - Det gik okay. Men en anden ting.
Disse test. Det er ligesom, hvorfor skal vi være her?
Hvorfor skal vi være i dette mærkelig hus?
Jeg kan godt lide dette hus. Jeg synes det er smukt hus.
Ja, sikkert.
Jeg ved heller ikke. Jeg tror bare Dr. Marrow's har noget i gære.
Jeg kan fortælle dig en anden ting.
Jeg skal nok nå til bunds i det,
så snart jeg lige har set til Theo.
Set hvad min gode ven Theo laver.
- Laver eller bærer? - Så, ikke drille.
Så du hvad hun havde på igår?
Ja, Jeg har afgjort fået et svagt punkt for Theo.
Nell, Du lukker jeg denne dør og giver dig lidt privatliv.
-Hvis der er en derinde, vil vi finde ham. - Du så bare noget flytte sig?
- Jeg så noget i ildstedet. - Okay. Bare slap af.
Jeg gjorde. Jeg ved jeg gjorde.
Du var her alene?
- Ja, Luke var lige smuttet. - Jeg kan ikke se noget.
Luke, kan du lige hjælpe mig?
- Bare aske. - Forkullet træ.
- Pas på. Lad den falde. - Jep.
Hallo? Julemand?
- Er du okay? - Ja, jeg har det fint.
- Hvad er det? - Et skorstenrør.
- En hvad? - Det er... Det er et gammelt skorstensrør!
Den åbner op til skorstenen.
Var det, det De så?
Nej. Nej, Det var ikke det jeg så.
Er du okay?
- Luke, er du okay? - Hvad?
Nej, Jeg er ikke okay! Så du ikke den ting? Den knuste mig næsten!
Ja, jeg så det. Jeg spurgte bare!
Det var det du så. Selvfølgelig var du skræmt.
- Det skræmte også næsten livet af mig. - Nej, jeg ved hvad jeg så.
Eleanor, det er et meget forvirrende hus.
Det sagde du selv. Intet er hvad det ser ud til.
Se på mig. Jeg er ikke forvirret.
Jeg så noget, og det var ikke dette. Der var noget herinde.
Alle sammen, I skulle tage et kig på det her
"Velkommen hjem, Eleanor"?
- Du godeste. - Hvad betyder det?
Hans ansigt.
Det er mit navn. Hvem har gjort det?
Hvem har skrevet det?
Er dette en af Deres syge jokes, Luke?
Hvad? Tag dig sammen. Giv mig lidt tiltro.
Jeg tror jeg har en bedre sans for humor end det. Tror du virkelig jeg skrev det?
Du fandt det. Du kunne have gjort det.
Med hvad? Med den 20 fods stige som jeg har i min rygsæk?
Måske skrev du det, Theo! Du er jo kunster!
- Det er måske din opfattelse af kunst! - Du skal ikke være latterlig.
Jeg vil vide det lige nu! Hvem skrev det? Var det Dem, Theo?
Nej! Selvfølgelig ikke! Måske var det Dem!
Hvordan kan De beskylde mig for det!
Måske kan De lide at være midtpunkt for al opmærksomhed!
- Hvad snakker du om? - Lad os stoppe det her. Kom nu.
Hvem var det?
Hvem det end er, er ubarmhjertig.
I kender mig ikke.
Jeg gjorde det ikke.